ЗА РОМАНОМ ВІЛЬЯМА ЛЕНДЕЯ
Захищаючи Джейкоба
Так, Джоанно.
Ні, все гаразд.
Що сталося?
Що?
Коли?
Лорі.
Люба.
Що?
Усе скінчилося.
- Що? - Він зізнався.
Патц.
- Я не... - Щойно подзвонила Джоанна.
Леонард Патц уночі повісився.
Він залишив Ріфкінам записку. З повним зізнанням.
Поліція підтвердила, що це його почерк.
Це точно?
Так.
У це важко повірити, але це правда.
Уранці Джоанна подасть клопотання про припинення справи.
О боже...
Я була така... Я думала...
Не треба.
Тепер це не має значення.
Усе скінчилося.
Джейкобе.
Прокинься.
У нас є новини.
Встати, суд іде.
Увага, увага.
Головує високоповажний суддя Френч.
Засідання суду оголошується відкритим. Сідайте.
Пані та панове присяжні, сьогодні о 08:00
штат ухвалив рішення про припинення справи
і зняття обвинувачення з Джейкоба Барбера
у зв'язку з обставинами,
про які ви, без сумніву, скоро почуєте.
Підзахисний, встаньте.
Юначе, я впевнений, що ви хочете вийти звідси.
Дозвольте, я перший скажу вам
слова, яких так чекаєте ви й ваші рідні.
Джейкобе Барбер, ви вільні.
Джейкоб Оуен Барбер, справа номер 08-44-07,
суд знімає з вас усі обвинувачення,
дальші засідання скасовано.
Суму застави буде повернуто поручителю. Справу закрито.
Ми проведемо обговорення
і скоро зробимо більш детальну заяву.
Зараз я б хотіла лише висловити щире співчуття
сім'ям Ріфкінів і Барберів у зв'язку з пережитим.
Надіюся, що таке завершення справи їх утішить.
Дякую. Не треба питань.
Звісно, ми раді такому результату.
Але, як ви розумієте, ця родина багато чого пережила.
Ми просимо вас дати їм змогу
відпочити після цього випробування. Дуже дякую.
Джейкобе, як почуваєшся?
Чудово.
Містере Барбер, ви подасте цивільний позов проти прокуратури?
Містере Барбер, сюди!
- Джоанно, я вам дуже вдячний. - Ну що ви.
Енді каже правду. Без вас ми не змогли б це пережити.
Я могла б тільки переконати присяжних винести вердикт «невинен».
Це у тисячу разів краще.
Це доказ невинності.
- Вітаю, юначе. - Дякую, Джоанно.
Знаю, тобі було тяжко.
Але колись ти зрозумієш,
що мало хто з людей пережив щось подібне.
Тату?
- Я знаю, що це ти. - Гей!
Я знаю, що це ти! Я знаю!
- Відпустіть! - Усе гаразд?
Що мені з ним робити? Здати копам?
Ні!
Ні.
Відпустіть його.
Будь ласка.
Іди звідси.
Він цього не робив, Дене.
Усе гаразд, хлопче?
Ви хто такий?
Давній друг вашого тата. Він просив наглянути за вами.
Поздоровляю, до речі.
У тебе сьогодні щасливий день.
Сідайте в машину.
Я потім подзвоню.
Дякую.
Усе для старого Біллі.
Передавайте йому привіт.
Ти вільний. Молодець!
Усміхнися, Джейкобе. Усміхнися.
Це перші кадри сім'ї Барберів,
коли вони повертаються додому в Ньютоні, Массачусетс,
після дивовижного повороту подій у суді.
За цим судом слідкувало багато людей.
Бачите, вони усміхаються, і хто їх у цьому звинуватить?
Нарешті сім'я Барберів може разом
відсвяткувати сьогоднішнє рішення суду.
Я чітко пам'ятаю той день.
Це було ніби не насправді.
Але все було насправді.
Авжеж.
І що потім?
Життя знову стало нормальне?
Ні.
Нормальне воно не стало.
Життя розділилося на «до»...
і «після».
Люба, я приготую каву. Ти будеш?
Гей.
Що сталося?
Того дня в суді,
коли Дерек прочитав оповідання, я була впевнена.
Як не дивно, мені стало трохи легше.
Я подумала: «Тепер я хоча б знаю».
Яка мати може так подумати про свого сина?
Тобі було дуже важко. Нам обом.
Це оповідання мене теж вразило. Хоч я цього не показував.
Просто забудь про це.
Я намагаюся.
Ми були впевнені тільки в одному – що тут нам нічого робити.
Ми хотіли почати життя спочатку. Треба було лише вирішити де.
Лорі запропонували роботу в Колорадо.
Вона зацікавилася, але не хотіла поспішати.
Ми подумали, що ця історія переслідуватиме нас усюди, і...
чому б поки що не пожити тут...
де нас менш за все хотіли бачити.
- Дякую. - Я зараз.
Сьогодні мені подзвонила Клавдія Гофман і підтвердила нашу бронь.
Яку?
О боже, я геть забув.
- Що? - Мексика.
Ого. Давно це було.
Чув би ти, як вона нервувалася під час розмови.
Не сумніваюся.
Зараз різдвяний тиждень, якщо хочемо скасувати, треба спішити.
Їдьмо.
Не треба.
Не співайте.
Гей. Доїдай.
Як ви?
Мені цікаво.
Ви ж знали, що рано чи пізно нам доведеться поговорити.
Можна було б зробити це по телефону, але...
Ні, все...
Я не проти.
Я радий вас бачити.
Я також, Енді.
Я знаю: те, що ви пережили, компенсувати неможливо.
Надіюся, ви розумієте, в якому я становищі.
Ви робили свою справу.
Але хочу сказати,
що я вдячна за вашу поведінку під час процесу.
- Я нічого не робив. - Саме так.
Ви могли створити мені труднощі, але не зробили цього.
Отже, дякую.
Ось речі, які ви залишили.
Я збиралася надіслати їх вам,
але, мабуть, просто намагалася відстрочити неминуче.
Ви можете лишитися.
Ви про це не думали? Повернутися?
Ні. Не хочу.
А якщо я скажу, що Ніл Лоджудіс іде в приватну фірму?
Річ не в тім.
Я більше не можу цим займатися.
Після того, як побував на тому боці.
Ви впевнені?
Так. Цілком.
Гаразд. Логічно.
Але я мала спитати.
Раджу вам залишити Ніла.
Він добрий юрист.
Має кілька поганих звичок, але, гадаю, він їх позбудеться.
Ясно. У будь-якому разі я платитиму вам зарплату,
поки ви не вирішите, що робити далі,
тож можете не поспішати.
Так і зроблю.
Гаразд.
- Передавайте привіт Лорі. - Аякже.
Ледь не забула. Розслідування справи Патца завершене.
Я думав, це вже давно сталося.
Не знаю. Здається, там були якісь незрозумілі речі.
Дрібниці. Знаєте, як це буває.
Але тепер воно завершене. Думала, ви захочете знати.
Так. Дякую.
Сьогодні не час бути крутим, повір.
- Привіт. - Привіт.
Як твоя зустріч з Лінн?
Усе гаразд. Вона передає привіт.
Так, авжеж.